Забезпечення прав людини за судовою реформою 1864 р. - Прилипко, С.М.; Доляновська, І.М.; Прилипко, Сергій Миколайович; Доляновська, Інна Миколаївна; Доляновська, Інна; Прилипко, Сергій (ДВНЗ «Запорізький національний університет», 2025)
У статті аналізується специфіка забезпечення прав людини за судовою реформою 1864 р. Відзначається, що середина ХІХ століття в російській імперії відзначалася значними змінами в суспільно-політичному житті, зокрема впровадженням масштабних загальноімперських реформ у 1860-1870-х роках. Акцентується, що судова реформа 1864 року була однією з найважливіших, оскільки стара система судочинства, що базувалася на станових принципах, не відповідала тогочасним вимогам, вона характеризувалася свавіллям, корупцією, бюрократією та частими судовими помилками. Зазначається, що реформування судової системи здійснювалось на основі судових статутів, основними принципами котрих стало відокремлення судової влади від інших гілок влади, незалежність суддів, публічність судового розгляду, рівність усіх перед законом, презумпція невинуватості та змагальність процесу. Характеризуються ключові ново введення реформи, серед яких створення всестанових судів, запровадження інституту присяжних засідателів у кримінальних справах, закріплення адвокатури як незалежної самоврядної корпорації, реорганізація прокуратури. Наголошується, що впровадження судових статутів призвело до суттєвих змін у сприйнятті правового порядку та ролі особистості в судовій системі, оскільки нові нормативно-правові принципи закріпили концепцію правової особистості, що дозволяла індивідам самостійно захищати свої права без державної опіки. Обґрунтовується, що обвинувачені, позивачі та відповідачі отримали статус активних учасників судового процесу, а їхні юридичні права та автономність стали обов'язковими для поваги з боку судових органів. Водночас звертається увага на те, що принцип рівності сторін у судовому процесі забезпечував правову рівність позивача та відповідача, незалежно від їх соціального статусу чи майнового становища, що гарантувало обом сторонам можливість бути вислуханими судом та рівні можливості для представлення доказів і аргументів. Аналізується принцип усності та письмовості, що передбачало ухвалення суддею рішення на основі безпосередніх усних взаємин із сторонами та іншими учасниками, а також включало повне дослідження доказів та особисте вивчення письмових свідчень. При цьому наголошується, що такий підхід став важливим для реалізації інших важливих принципів, зокрема гласності і змагальності, що дало змогу оптимізувати змагальний характер сторін у судовому процесі та забезпечити об'єктивне вирішення справ
Ensuring human rights under the judicial reform of 1864
Keywords: державотворення; права людини; судова реформа 1864 р.; судові статути; судочинство